"Hele tiden er det som om jeg hÞrer mammas hjerte som banker, ned gjennom gulvet hennes. Det er et sunt og friskt hjerte, hun vil leve lenge, kanskje lenger enn meg. DÞden er ikke mindre urettferdig enn livet, men man fÄr om ikke annet sin egen jordflekk til evig tid".
Peter Venn bor alene i leiligheten under moren, han arbeider som oversetter ved kjÞkkenbordet hjemme og gÄr sin faste kveldstur i omrÄdet rundt skogskirkegÄrden. Han har et rikt indre liv, men det er stakkarslig sparsomt pÄ ytre hendelser. Han kan ta seg i Ä lengte etter verden der ute, men fÞrst mÄ han finne en mÄte Ä lÞsrive seg fra moren. Han fÞler seg fanget av lydene hennes, vÊremÄten og ikke minst av hennes versjon av farens siste Är; faren som gikk inn pÄ det store soverommet da Peter var to Är og ble der til han dÞde fem Är senere. Peter har ingen minner om faren, alt han har er et stort savn.
Denne fredagen spiser Peter som vanlig kveldsmat hos moren, slik han motvillig har gjort i Ärevis. Han vet hvilke spÞrsmÄl han mÄ stille, men vÄger han? Og kan han vÄge Ä nÊrme seg noen andre?
Marte
8/4/2021